Preučevanje učenja v življenjskem in delovnem okolju, kjer v zadnjem obdobju potekajo tako hitre spremembe, je izjemno pomembno vprašanje. Za vse spremembe se ne moremo pripraviti v šolah, na tečajih ali seminarjih, saj hitre zunanje spremembe pogosto niso več predvidljive. Učimo se torej izkustveno. Teoretiki izkustvenega učenja so pri opredelitvi termina zelo neenotni. V tem prispevku opredeljujemo izkustveno učenje kot proces učenja, ki večinoma poteka zunaj načrtnega izobraževalnega procesa, v dejavnem razmerju do okolja in soljudi. Pri tako opredeljenem izkustvenem učenju so torej izvirne, neposredne življenjske izkušnje temelj za spreminjanje, oblikovanje novih spoznanj in načrtovanje prihodnjega delovanja, pa tudi za reinterpretacijo preteklih izkušenj. Najprej se ustavimo ob temeljnih dejavnikih uspešnega izkustvenega učenja, kot so posameznikove osebnostne značilnosti, priložnosti za učenje, učna klima in pozitivne spodbude. Pri tem ugotavljamo, da lahko lokalna skupnost oži ali pa širi možnosti in priložnosti za izkustveno učenje. Velja pa tudi nasprotno, kolikor bolj je razvito izkustveno učenje v določenem okolju, tem močneje lahko vpliva na družbeni in kulturni razvoj v skupnosti. V zvezi s tem je pomembno, da se za vedamo, da lahko z načrtnim izobraževanjem za lokalno skupnost in s spodbujanjem socio-kulturne animacije spodbudimo razvojne možnosti konkretne lokalne skupnosti.