Abstract
Рецепція римського права обумовлена доведеною ефективністю правового інструментарію, розробленого і впровадженого на практиці у Давньому Римі. Проблема забезпечення ефективності правового регулювання при взаємодії суміжних моделей регулятивних і охоронних правовідносин за участі сторін договору найму залишається актуальною й понині, надто в умовах воєнного стану. З огляду на окреслену проблему метою статті є визначення первісно обумовлених доробком римського права класифікаційних критеріїв побудови системи форм і способів захисту прав та інтересів сторін договору найму (оренди), що сприятиме застосуванню належних і ефективних способів захисту прав та інтересів наймодавців і наймачів. Реалізацію мети забезпечили системний, формально-юридичний та структурно-функціональний методи, а також методи індукції та дедукції. Системний метод, наприклад, сприяв визначенню взаємозвʼязку регулятивних і охоронних правовідносин у забезпеченні реалізації функцій та принципів обʼєктивного цивільного права в межах правовідносин найму. У перебігу дослідження встановлено, що систематизація форм і способів захисту прав та інтересів сторін договору найму (оренди) потребує розмежування підстав для застосування юрисдикційного (судового і нотаріального) або неюрисдикційного (у формі самозахисту) механізмів застосування правових засобів, спрямованих на: визначення динаміки правовідносин найму через зміну чи припинення зобовʼязання, зокрема внаслідок односторонньої відмови від договору; примусове виконання в натурі обовʼязку з передачі (повернення) предмета договору найму або щодо сплати платежів за користування річчю; застосування заходів цивільно-правової відповідальності у формі неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат, відшкодування збитків, а у випадках, передбачених договором – і моральної шкоди. За результатами проведеного дослідження сформульовано низку теоретично і практично значущих висновків. Зокрема, наголошується на тому, що римсько-правове підґрунтя цивільно-правового захисту сторін договору найму полягає в обʼєктивній обумовленості цілої системи способів захисту субʼєктивних прав та інтересів наймодавця і наймача характеристиками індивідуально визначеної неспоживної речі як предмета відповідного договору, а самого цього правочину – як консенсуального, двостороннього, оплатного, посутньо строкового (у розумінні тимчасовості користування чужим майном), відносини сторін за яким ґрунтуються на засадах справедливості, розумності й добросовісності.
Talk to us
Join us for a 30 min session where you can share your feedback and ask us any queries you have