Мієлосупресія, що розвивається на фоні інтенсивної цитостатичної поліхіміотерапії, часто стає причиною переривання лікування та зростання смертності пацієнтів. Ефективним засобом для попередження та лікування нейтропенії, є застосування препаратів гранулоцитарного колонієстимулювального фактора (Г-КСФ).Мета дослідження – стало порівняння мієлопротекторної активності оригінального вітчизняного препарату, рекомбінантного Г-КСФ (рГ-КСФ), розробленого співробітниками ІЕПОР НАНУ, та офіцинального препарату “Філграстим”. Матеріали і методи. Експерименти проводили на білих нелійних щурах-самцях масою (200±20) г. Для моделювання цитостатичної мієлодепресії застосовували мелфалан (L-PAM, Алкеран, GlaxoSmithKline) внутрішньовенно одноразово 4 мг/кг. У якості референс-препарату було використано “Філграстим” (Нейпоген, Hoffman-La Roche Ltd, Switzerland). Доза нейпогену та рГ-КСФ складала 50 мкг/кг. Піддослідних здорових тварин поділили на такі групи: перша – інтактні щури; друга – тварини, яким вводили мелфалан (L-PAM); третя та четверта – щури, які окрім L-PAM отримували нейпоген (L-PAM + філграстим) та рГ-КСФ (L-PAM + рГ-КСФ) відповідно. Цитокін вводили підшкірно, починаючи з наступного дня після введення мелфалану впродовж 4 днів один раз на добу. Отриманий цифровий матеріал було оброблено у програмі StatSoft STATISTICA 10. Результати досліджень та їх обговорення. Введення мелфалану призводило до розвитку мієлосупресії та тромбоцитопенії: вміст лейкоцитів знижувався на 75,6 %, еритроцитів – на 10,3 %, тромбоцитів – на 59,9 %, рівень гемоглобіну не змінювався. При аналізі лейкоформули в абсолютних числах спостерігалось зниження абсолютної кількості нейтрофілів на 53,8 %, а лімфоцитів – на 86,8 %. Застосування препаратів Г-КСФ призводило до зростання показників лейкоцитів на 57,0 % (філграстим) та на 53,9 % (рГ-КСФ). Аналізуючи лейкоформулу в абсолютних цифрах, встановлено, що філграстим та рГ-КСФ сприяли зростанню абсолютного числа нейтрофілів на 67,0 та 61,1 %, і не мали впливу на інші ростки кровотворення.Висновки. Дані, отримані нами, показують, що обидва препарати рекомбінантного гранулоцитарного колонієстимулюючого фактора мають виражений мієлопротекторний ефект, а засіб вітчизняної розробки не поступається за своєю активністю референс-препарату. Отримані результати підтверджують доцільність його подальшого вивчення та впровадження у клінічну практику.