Abstract
In this essay the author argues that there is a close compatibility between John Dewey’s social philosophy of art and Alfred North Whitehead’s thinking about the relationship between art and life. First, the author outlines the opposition between isolationism and contextualism as two main tendencies in the field of aesthetic theory. He draws on Melvin Rader’s explanation of the chief difference between the two: an isolationist theory insists that art is distinct or even separate from the rest of life, whereas a contextualist theory maintains the integrality of art and life. The author then argues that both tendencies are implausible if considered separately, and that – despite the manifest conflict between these tendencies – both Dewey and Whitehead were able to use them to good purpose in their theories. In the second part of the essay, the author points out the similarities between Dewey’s and Whitehead’s ideas about the rootedness of art in everyday life, revealing the usually not so apparent contextualist, or social, side of Whitehead’s conception of art. Finally, in the third part, the author argues that we can usefully trace these similarities and convergences to more fundamental parts of the thinking of both philosophers, especially to their critiques of the dualisms inherent in the constitution of modern thought in general.
Highlights
Jedním ze schémat, na jejichž pozadí lze porozumět konvergenci, ale zároveň i rozdílům mezi chápáním povahy a smyslu uměleckého tvoření a vnímání uměleckých děl u Alfreda Northe Whiteheada a Johna Deweyho, je rozlišení mezi estetickým kontex tualismem a izolacionismem.[1]
The author outlines the opposition between isolationism and contextualism as two main tendencies in the field of aesthetic theory
The author argues that both tendencies are implausible if considered separately, and that – despite the manifest conflict between these tendencies – both Dewey and Whitehead were able to use them to good purpose in their theories
Summary
Za výrazného kontextualistu ve výše uvedeném smyslu je považován John Dewey, jehož Umění jako zkušenost začíná přímým poukazem právě na nežádoucí předěl mezi životem a uměním. „Jakmile získá umělecký produkt status klasiky, izoluje se od lidských podmínek, které mu daly vzniknout, a od vlivu, který uplatňuje na žitou zkušenost člověka,“ píše Dewey.[5]. Jak vysvětlíme u obou filozofů rozdíl mezi Uměním ve smyslu děl „krásného umění“, jejichž existence se, jak víme od Deweyho, stala překážkou naplnění jejich funkce, a uměním, jehož stopy Dewey vidí jak v běžných praktických, tak teoretických činnostech, uměním, které podle Whiteheada přichází odevšud, prostřednictvím „humoru, vtipu, nevážnosti, hry, spánku“, tedy uměním v „tak obecném smyslu slova“, že Whitehead „jen stěží přijímá toto označení“?15 Jaký je vztah těchto dvou významů pojmu „umění“?. Ronald William Hepburn ve své pionýrské studii, zabývající se rehabilitací jedné z opomíjených mimouměleckých oblastí estetična – přírodní krásy –, jejíž vytěsnění lze chápat také jako důsledek výše popisovaných procesů, explicitně upozornil ono nebezpečí spočívající ve zbytnění jak izolacionistického, tak kontextualistického pojímání estetické zkušenosti. Rozsah, píše sám Hepburn, bylo by třeba „podrobněji se věnovat různým významům ‚odstupu‘ a ‚zapojení‘, které jsou zde relevantní“.25 A právě specifický, komplementární vztah odstupu a zapojení nalezneme se znatelným předstihem v konvergentních liniích Deweyho a Whiteheadova myšlení
Talk to us
Join us for a 30 min session where you can share your feedback and ask us any queries you have
Disclaimer: All third-party content on this website/platform is and will remain the property of their respective owners and is provided on "as is" basis without any warranties, express or implied. Use of third-party content does not indicate any affiliation, sponsorship with or endorsement by them. Any references to third-party content is to identify the corresponding services and shall be considered fair use under The CopyrightLaw.