Abstract
Статията разглежда дебютната стихосбирка на Усин Керим „Песни от катуна” (1955) като пример за литературна легитимация на ромския етнос в българската тоталитарна среда през 50-те години на ХХ век. Разгледан е успехът на този дебют сред критиката и сред читателите, съпътстван от институционалното порицание на поета като „пияница“ и „скандалджия“. В контекста на асимилационната политика на БКП спрямо „циганското малцинство“ Усин Керим е избран за една от културните емблеми на своя етнос – млад автор на ромска поезия, създавана на български език, вписваща се в новата социалистическа култура. Подчертан е образният фундамент на Усин-Керимовата лирика (легендарният свят на ромските приказки, възпяването на ромската романтична виталност и на циганската чест), но вече в перспективата на модернизационния скок чрез преодоляването на изостаналостта на циганите-чергари и включването им в организирани трудови делници в името на „единната социалистическа народност“ и Родина. Книгата „Песни от катуна“ превръща лирическия герой на Усин Керим във фигура на успеха – еталон за ромската общност в НРБ, неин лирически говорител, утвърждаващ идеите за нов интегритет под егидата на „социалистическия патриотизъм“.
Talk to us
Join us for a 30 min session where you can share your feedback and ask us any queries you have
Similar Papers
Disclaimer: All third-party content on this website/platform is and will remain the property of their respective owners and is provided on "as is" basis without any warranties, express or implied. Use of third-party content does not indicate any affiliation, sponsorship with or endorsement by them. Any references to third-party content is to identify the corresponding services and shall be considered fair use under The CopyrightLaw.