Objecte: Determinar quin es l’impost de societats que paguen les empreses familiars catalanes, i observar aixi si aquestes suporten una major pressio fiscal respecte a les empreses no familiars com a consequencia de la seva aversio al risc, i per tant, d’una menor agressivitat fiscal. Disseny/metodologia: S’ha calculat el tipus impositiu que han suportat durant el periode 2008-2013 una mostra de 382 empreses catalanes grans i mitjanes que sempre han obtingut beneficis durant els darrers deu anys. Aquest tipus impositiu s’ha calculat a traves de dos estimadors, per una banda el tipus meritat , tradicionalment utilitzat en aquest tipus d’estudis, i per altra banda el tipus efectiu , que proporciona una mesura mes real del que realment han pagat les empreses. Aportacions i resultats: Els resultats obtinguts mostren que les empreses familiars suporten uns majors tipus impositius, tant meritats com efectius respecte a les no familiars. No obstant, aquest resultat no es pot generalitzar per al conjunt d’empreses, ja que si be es cert que les grans empreses familiars son les que suporten una major carrega fiscal, el caracter familiar de l’empresa no exerceix influencia significativa entre les empreses acollides al regim especial per a empreses de reduida dimensio. Limitacions: En l’estudi no s’ha contemplat la influencia que altres variables poden exercir sobre l’impost de societats, tals com l’endeutament, la intensitat de l’immobilitzat o el creixement de la companyia entre altres. Per altra banda, en el calcul de l’impost efectivament pagat per les empreses de reduida dimensio s’ha considerat un tipus generic del 25%, sense considerar (per falta d’informacio disponible) que en aquestes empreses, la base imposable que excedeix de 300.000€ grava al 30%. Valor afegit: En la literatura son molt pocs els estudis que han analitzat si l’aversio al risc, tret caracteristic de les empreses familiars, pot ser un factor determinant de la seva agressivitat fiscal. A mes, en aquest estudi, no nomes s’ha estimat el tipus meritat (tradicionalment utilitzat en la literatura), si no tambe el tipus efectiu, que a partir de les dades que proporciona el NPCG (actius i passius fiscals) permet estimar d’una manera mes precisa l’impost que realment paguen les empreses.