Abstract
The social question emerged in the 19th century, and there were three basic ways to deal with it. The position of the working class could be improved either by the state or by the workers’ movement and the unions, while the third possible actor was the entrepreneurial class itself. The principle whereby it took upon itself the obligation to look after the social security of its workers is described, particularly in American literature, as welfare capitalism, which was particularly widespread in the United States of America. Its heyday was the 1900–1930 period. This study presents a definition of this term and analyses the question of the motives and motivations behind the American entrepreneurs who started taking social care of their employees. The article shows that these motives were very diverse. Although welfare capitalism is primarily understood to be a pragmatic concept, the philanthropic motives involved also had some weight. It is pointed out that American welfare capitalism shared a number of features with the industrial paternalism that was widespread throughout Europe. Hence usage of the concept of welfare capitalism can also enhance research into the social policy of industrial works in the Czech lands. The text also provides a lively discussion of the success or failure of welfare capitalism and of its duration.
Highlights
The social question emerged in the 19th century, and there were three basic ways to deal with it
Kdy na sebe vzalo závazek pečovat o sociální zabezpečení svých dělníků i jiných zaměstnanců, je ozna čován – a to zejména v americké literatuře – jako welfare kapitalismus [Brody 1980: 61]
Zabývá se moderními českými hospodářskými dějinami, a to zejména dějinami bankovnictví a podnikání
Summary
Na přelomu 19. a 20. století nastala vážná krize vztahů mezi zaměstnavateli a dělnictvem uvnitř amerických firem. Představitelé těchto společností odmítali sociální legislativu a státní zásahy do podnikání – welfare kapitalismus byl tedy defenzivní prvek, který měl zabránit ustavení sociálního státu [Cohen (1990) 2008: 181–183]. Podle Tone byl welfare kapitalismus od počátku politické hnutí, které mělo zabránit postupu sociálního státu. Dělníci se mohli také přímo podílet na správě sociálních programů prostřednictvím svých zástupců ve firemních odborech a jejich variantách, ať už se jednalo o ubytování, zdravotní péči, vzdělávání, rekreaci nebo sport [Brandes 1976: 130; Cohen (1990) 2008: 172]. Tu mohl dělník nabýt díky programům, jako byla participace na zisku či zaměstnanecké vlastnictví akcií nebo tím, že se stal díky pomoci firmy majitelem bytu či jiného obydlí [Brandes 1976: 32–34; Jacoby (1985) 2004: 36–37; Tone 1997: 89–92]. Společně s obavami ze zásahu státu bylo toto rozhodujícím motivem tamější sociální politiky [Cohen (1990) 2008: zejména 162–167, 176–179]
Talk to us
Join us for a 30 min session where you can share your feedback and ask us any queries you have